VÝCHOZÍ TEXTY K ÚLOHÁM 2–4
====

**TEXT 1** 

> (**1**)\
> Zní nocí a větrem kopyt hlas. \
> Kdo jede domů v tak pozdní čas? \
> To otec se vrací s chlapcem tmou, \
> bezpečně drží ho na rukou. \
> (**2**)\
> „Můj synku, proč tiskneš se ke mně blíž?“\
> „Je tu král duchů, nevidíš?\
> Má korunu, žezlo a bílý šat.“\
> „To je cár mlhy jen, noční chlad.“\
> (**3**)\
> »*Chlapečku hezký, pojď jen k nám,* \
> *tisíce krásných her já znám.* \
> *Má zahrada pestrá, samý květ,* \
> *s mou matkou budeš si vyprávět.*«\
> (**4**)\
> „Neslyšíš, tatínku, jeho hlas?\
> Král duchů mi šeptá a slibuje zas.“\
> „Buď klidný, můj chlapče, neměj strach; \
> to vítr šelestí v korunách.“\
> (**5**)\
> »*Chceš, chlapče milý, se mnou jít?*\
> *Mé dcerky tě chtějí potěšit.* \
> *Mé dcerky hlídají půlnoční Rýn* \
> *a ztiší tě tancem a zpíváním svým*.«\
> (**6**)\
> „Tatínku, táto, ty nevidíš snad \
> královy dcerky tam u řeky stát?“\
> „Vidí je, chlapče, oči mé, \
> jsou to jen vrby šedivé.“\
> (**7**)\
> »*Můj jsi jen, můj, chci tě v království svém;* \
> *ty se mnou jít musíš: v dobrém*, *či v zlém*.«\
> „Ach, tatínku můj, bolest veliká,\
> král duchů teď se mě dotýká!“\
> (**8**)\
> Zděsí se otec, v trysk se dá, \
> v náručí dítě mu naříká.\
> Do dvora z posledních dojel sil,\
> na jeho rukou syn mrtvý byl.\
> \
> (*J. W. Goethe, Král duchů, upraveno*)

**TEXT 2**
> **Anafora** – opakování téhož slova či slovního spojení na samém začátku bezprostředně po sobě jdoucích veršů. 

# 4 
**Tvrzení č. 1:** V __druhé části__ TEXTU 1 promlouvají v přímé řeči celkem tři postavy, a to 
chlapcův otec, chlapec a jako poslední král duchů.
 
**Tvrzení č. 2:** TEXT 1 vykazuje znaky balady.
 
**Je alespoň některé z výše uvedených tvrzení pravdivé?**
- [A] Pravdivé je pouze tvrzení č. 1.
- [B] Pravdivé je pouze tvrzení č. 2.
- [C] Pravdivé je každé z těchto tvrzení.
- [D] Pravdivé není ani jedno z těchto tvrzení.

